A HETEDIK PECSÉT
"És mikor a Bárány felnyitotta a hetedik pecsétet,
"lőn nagy csendesség a mennyben, mintegy fél óráig.
"És látám azt a hét angyalt, aki az Isten előtt álla;
"és adaték nékik hét trombita. "
Te ki vagy?
A Halál.
Értem jöttél?
Már régóta itt állok melletted.
Tudom.
Felkészültél?
A testem fél, de én nem.
Várj egy percet.
Mind ezt mondjátok, de én nem adok haladékot.
Ugye tudsz sakkozni?
Honnan tudod?
Festményeken láttam.
Igen, elég jól játszom.
De nem jobban mint én.
Miért akarsz sakkozni velem?
- Az az én dolgom. - Valóban.
Amíg ellenállok neked, élek.
Ha én nyerek, szabadon engedsz.
Fekete, te kezdessz!
Illik hozzám, érdekes.
Egy szajha lábai közt fekszem...
Az való a hasonlóknak s nekem...
Az Úr az égben lakik odafent...
de a Sátán ránk talál idelent...
Beszélnek baljós előjelekről és más szörnyűségekről.
Két ló felfalta egymást.
Sírok tárultak fel és csontok hevertek szerteszét.
Négy Nap látszott fenn az égen.
Merre van egy fogadó?
Megmutatta neked az utat?
Nem igazán.
- Mit mondott? - Semmit.
- Néma volt? - Nem, uram.
Ékes beszédű volt,
nagyon is az.
Csak rosszkedvű.
Reggeliztél már?
Sajnálom, de nem eszem füvet.
Tanulhatnék tőled.
Szűkösen vagyunk.
Az embereket errefelé nem érdekli a művészet.
Maria! Ébredj! Láttam valamit!
Mi történt?
Egy látomás. Mintha valóság lett volna.
Te és a látomásaid!
Akkor is láttam őt.
Kit?
Szűz Máriát.
Tényleg láttad?
Meg is érinthettem volna.
Arany koronájában és kék köpenyében.
Vele volt a Gyermek és járni tanította.
Amikor rám nézett, mosolygott.
Könnyek szöktek a szemembe.
Mire kitöröltem őket, eltűnt.
Néma csend lett
a mennyekben és a földön is.
Mindenfélét kitalálsz itt nekem!
Nem hiszel nekem, pedig így történt.
Nem a valóságot látod, hanem valami mást.
Mint amikor az ördög vörösre festette a kerekeket,
és a farkát használta ecsetként.
Miért emlékeztetsz folyton erre?
Piros festék volt a körmöd alatt
Jól van, de azért tettem,
hogy higgy a többi látomásomnak.
Belőlem nem csinálsz bolondot. .
Mert nem vagyok az, legalábbis egyelőre.
Nem az én hibám, hogy hangokat hallok.
Látom Szűz Máriát, és angyalok és ördögök vesznek körül.
Megmondtam neked egyszer és mindenkorra,
nekem reggelente aludnom kell!
Már ezerszer megkértelek, de semmi sem segít. Csendben maradnál végre?!
Jobb életet szeretnék Michaelnek.
Nagy légtornász lesz belőle,
vagy zsonglőr, aki véghezviszi a legeslegnehezebb mutatványt.
Miféle mutatványt?
Megállítja a labdát a levegőben.
- De ez lehetetlen! - Igen, nekünk az, de nem neki.
Te mindig csak álmodozol!
Az éjjel írtam egy dalt.
Szeretnéd hallani?
Igen. Nagyon kíváncsi vagyok.
"Egy galamb ül az ágon...
"Szent Iván éjjelén...
"oly édesen énekel Krisztusról...
"hogy a mennyekben örvendeznek... "
Mária, alszol?
- Gyönyörű dal volt! - Még nincs vége!
Hallottam, de még alszom egy kicsit. A többit énekeld el később.
Te mindig csak alszol.
Milyen álarc ez?
Ha a papok nem fizetnének ilyen jól, nem játszanék.
A Halált fogod játszani?
Halálra rémítgetem a tisztességes embereket.
Mikor adjuk elő?
Elsinore-ban, a Szentek Ünnepén.
Mi több, a templom lépcsőin játsszuk el.
Miért nem valami szaftosat adunk elő? Az embereknek jobban tetszene.
Pestis söpör végig az országon.
A papok erőszakos halálról és hasfájásról prédikálnak.
Melyik szerepet osztották ránk?
Egy olyan hülye, mint te játszhatja az Emberi Lelket.
Nem valami jó szerep.
Ki dönti el? Én vagyok a társulat igazgatója.
Az életed, ó balga,
hajszálon függ.
Napjaid meg vannak számlálva.
Mit szólnak majd ehhez a jelmezhez az asszonyok?
Mi van?
Ne mozdulj! Maradj csöndben!
Hallgatok, mint a sír.
Szeretlek.
Ez meg mi akar lenni?
A Haláltánc.
- És ez a Halál. - Igen, táncol velük.
Minek ez az egész?
Hogy emlékeztessük az embereket a mulandóságra.
Ettől nem lesznek túl boldogok.
Miért legyenek boldogok? Miért ne rémüljenek meg?
Mert akkor nem nézik meg a képedet.
De igen, meglásd.
Egy koponya érdekesebb, mint egy meztelen nő.
Ha ijesztgeted őket...
- Azt gondolják majd... - Akkor gondolkodnak.
- És még jobban megrémülnek. - És a papok karjába menekülnek.
- Ez nem az én dolgom. - Te csak a képedet fested.
Olyannak festem az életet, amilyen. És az emberek azt tesznek, amit akarnak.
Ez felbőszíti őket.
Akkor majd festek valami vidámat.
Élnünk kell.
Legalábbis, amíg a pestis el nem visz.
A pestis? Undorító!
Látnod kellene a keléseket,
a görcsbe rándult végtagokat.
Undorító... ?
Igen, az. Ki akarják tépni magukból a tályogokat.
A kezükbe harapnak,
felszakítják az ereiket,
üvöltenek a kíntól.
Megijesztettelek?
Én? Nem ismersz te engem.
Mi az a szemét ott?
Az emberek azt gondolják,
a pestis Isten büntetése.
Tömegek járják az országot egymást korbácsolva,
hogy kiengeszteljék az Urat.
Egymást korbácsolva?
Igen. Borzasztó látvány.
Inkább behunynám a szemem, mintsem hogy lássam őket.
Adj egy korty bort. Csak vizem volt.
Szomjas vagyok, teljesen kiszáradtam.
Mégis megrémültél, mi?
Gyónni szeretnék,
de a szívem üres.
Ez egy üres tükör,
amelyben az arcom látom,
és iszonyat meg rettegés tölt el.
Közönyös vagyok az emberek iránt, így kirekesztettem magam közülük.
Egész életemben szellemvilágban,
álmaim rabságában.
- De még nem akarsz meghalni? - De, de igen.
Akkor mire vársz még?
Tudásra vágyom.
Biztosítékot akarsz.
Hívhatjuk akárhogy.
Oly nehéz befogadni Istent az érzékekkel.
Miért rejtőzik ködös ígéretek
és láthatatlan csodák fátyla mögé?
Hogyan higgyünk más hitének, mikor mi magunk sem hiszünk?
Mi lesz azokkal, akik hinni szeretnénk, de képtelenek rá?
És mi lesz azokkal, akik se nem képesek rá, de még csak nem is szeretnének?
Miért nem tudom Istent kiölni a lelkemből?
Miért ily fájdalmasak és megalázóak az útjai?
Ki akarom vetni a szívemből,
de bennem marad, folyton csúfolódva,
és nem tudok tőle megszabadulni.
- Hallasz? - Hallgatlak.
Tudást akarok. Nem hitet. Nem puszta vélekedést. Merő tudást!
Azt akarom, hogy jelt adjon.
Fogjon kézen, mutassa meg arcát, beszéljen hozzám.
De ő néma.
Szólok hozzá a sötétben, de úgy tűnik, senki nincs ott.
Lehet, hogy tényleg nincs ott senki.
De akkor az élet értelmetlen rettegés.
Senki sem tud élni a halál tudatával, tudva, hogy minden csak látszat.
A legtöbb ember nem gondol szívesen sem a halálra, sem a nemlétezésre.
Egészen addig, míg a lét peremére nem érnek, és meg nem pillantják a sötétséget...
Ó... azon a napon...
Most már értem.
Félelmeinkből bálványt építünk,
és Istennek nevezzük.
Nyugtalan vagy.
Ma reggel meglátogatott a Halál.
Elkezdtünk sakkozni.
Ez haladék, amely lehetővé teszi, hogy teljesítsek egy létfontosságú küldetést.
Milyen küldetést?
Az egész semmirekelő életem értelmetlen keresés volt.
Ne érts félre, atyám. Ezt keserűség és önvád nélkül mondom.
Tudom, nem vagyok különb senkinél.
Szeretnék valami nemes cselekedetet véghezvinni ez idő alatt.
Szóval ezért sakkozol a Halállal?
Nagyon ravasz játékos,
eddig azonban egy bábut sem vesztettem.
Hogy járhatsz túl az eszén?
A huszárt meg a futót használom,
és áttöröm a védelmét.
Ezt megjegyzem.
Áruló! Kijátszottál engem!
De sebaj, találok más kiutat.
A fogadóban folytatjuk a játékot.
Íme a kezem, tudom mozgatni.
Vér áramlik az ereimben.
A tündöklő nap magasan áll fenn az égen...
És én...
én, Antonius Block
sakkozom a Halállal!
Az uram és én külhonban jártunk. Figyelsz mesterem?
Keresztes hadjáratban?
Így igaz. Tiz év a Szentföldön.
Kígyók martak, és legyek csíptek,
barbárok fegyverei sújtottak, rossz bor mérgezte ereinket,
asszonyktól tetveket kaptunk, láz rohasztotta testünk,
és... mindezt Isten dicsőségére!
Isten dicsőségére.
A mi keresztes háborúnk oly ostoba volt,
hogy csak egy idealista találhatta ki.
Itthon pedig a pestis várt.
Ami még annál is rosszabb volt.
Hiába forgolódsz, a hátsód mindig hátul marad.
- A hátsód mindig hátul marad. - Milyen igaz! Mily mélységes bölcsesség.
Íme, itt a fegyverhordozó, vigyorog a Halálra.
Az Úrra is kacag, magán is röhög,
s mosolyog a lányokra.
Világa csak önmaga számára létezik,
másoknak, de tán még önnmagának is hihetetlen.
számára a Mennyország értelmetlen, ám a pokol iránt is közönyös.
Minek ez bűzös kotyvalék?
Paráználkodott a Gonosszal,
és most kalodába tették.
Holnap meg fogják égetni. De távol kell tartanunk az Ördögöt.
Ennek a trágyaszagú löttynek a segítségével?
Vér és fekete kutya epéje.
A Gonosz nem állja a szagát.
Hát én sem.
Tényleg láttad az Ördögöt?
- Nem beszélhetsz vele. - Annyira veszélyes?
Tán miatta tört ki e förtelmes kór, a pestis.
A Sors egy gonosztevő,
te meg egy nyomorult,
aki egyszer határtalan vigadalomban él,
máskor férgek között csúszkál.
Muszáj neked énekelni?
Mi van?
Meglep, hogy meglopom a halottakat?
Jól jövedelmező munka mostanság.
Nem sok haszna van a mellébeszélésnek.
Mindenki csak önnmagáért él.
Ne sikíts! Senki nem hallaná.
Hát nem meglepő?
Ismerlek én téged. Te Raval vagy, a szeminarista.
Te vagy az egek és poklok csodadoktora!
Vagy tévedek?
Tíz évvel ezelőtt te vetted rá a gazdámat,
hogy elinduljon a Szentföldre.
Tán csak nem ijedtél meg?
Most már értem azt a tíz elvesztegetett évet.
Túl jól éltünk, túl elégedetten.
S az Úr megbüntetett elbizakodottságunkért.
Elküldött téged, hogy megmérgezd a gazdám elméjét!
Én csak jót akartam!
Jót akartál, mi? És most tolvaj vagy.
Az ilyen csalókhoz jobban illő foglalkozás.
De én nem vagyok vérszomjas.
De ha még egyszer meglátlak, megjelölöm az arcod, ahogy érdemled!
Azért jöttem, hogy megtöltsem a kulacsom.
Jons a nevem.
Egy szeretnivaló fiatalember,
teli nemes gondolatokkal és tettekkel.
Viszlát, kedvesem. Akár meg is erőszakolhattalak volna,
de én nem hiszek az ilyen szerelemben.
Egy picit unalmas a vége felé.
Ha jobban belegondolok, kellene nekem egy házvezetőnő.
Tudsz főzni?
Remélem, a feleségem meghalt már.
Szóval, kéne egy házvezetőnő.
Ne állj ott szájtátva! Megmentettem az életedet, tudod!
Átkozott színészek.
Tudatlan bolondot csinálnak magukból.
Én nem szereplek ebben részben, bemegyek a függöny mögé.
Mit állsz olyan bambán, te csúfság?
Felmászott a ló a fára, s kukorékolja,
hogy az út széles, de keskeny a kapu
Sötét alak táncol a parton
Tyúk nyávog egy sötét tóból
A nap piros, a halak holtak
Sötét alak guggol a parton
Kígyó tekergőzik az égbolton
A Szűz sápadt, de az egér elégedett
A sötét alak a parton szalad
A kecske sziszeg
Két fogával
A szél erösödik
Hullámok morajlanak
A sötét alak a parton szarik
A koca tojik, a macska röfög
Az éj koromsötét, s a sötétség nem oszlik
A sötét alak ott áll, áll a parton
Isten haragja sújt le ránk!
Mindannyiunkat a Fekete Halál ragad el.
Téged, ki ott állsz mint bamba barom.
Téged is, hiába nézel olyan önelégülten.
Tán mindnyájatok utolsó órája ez: B ű n ö s lelkek!
a Halál a sarkatokban van.
Kaszája a fejetek felett suhog!
Kit ragad el elsőnek?
Téged, te kecskeképű?
Vajon ma este látjuk utoljára eltorzult mosolyod?
Téged, te bujasággal teli asszony?
Vajon te megéred-e még a hajnalt?
Te, te nagyorrú.
szennyezed-e a Földet még egy évig?
Eszementek! Tudjátok, hogy meg fogtok halni?
Mind halálra vagytok ítélve, értitek?
Elítélve! Halálra ítélve!
Ó, Uram kegyelmezz nekünk, bűnösöknek!
Kérlek, ne fordítsd el orcád!
Fiad, Jézus Krisztus nevében kérünk!
Tényleg azt hiszik, hogy a mai emberek
komolyan veszik ezt a fecsegést?
Uram, te csak nevetsz rajtam
de én az összes mesét ismerem.
Még a szellemi históriákat is az Atyáról, a Fiúról
Jézus Krisztusról és a Szentlélekről.
Mit üvöltözöl?
Plog vagyok, a kovács, te meg Jons, a fegyverhordozó.
- Lehetséges. - Nem láttad a feleségem?
Nem, de ha láttam is volna, és rád emlékeztetne,
mindent megtennék, hogy elfelejtsem.
Láttad vagy nem láttad?
- Meglehet, megszökött. - Tudsz valamit?
Nem is keveset. De a feleségedről semmit.
Menj csak be, majd ők elmesélik.
Dúl a pestis mindenfelé. Az emberek hullanak, mint a legyek.
Semmit nem tudok eladni.
Íme, az Ítélet Napja! Szörnyű előjelek!
Egy asszony borjúfejű gyermeket szült.
Az emberek megzavarodtak. Menekülnek és terjesztik a kórt.
Együnk, igyunk, mulatozzunk! Holnap meg vígan megyünk a halálba!
Sokan a tűz segítségével akartak megtisztulni, és a lángok martalékai lettek. .
A papok szerint a pokol tüzéhez képest mindez semmiség.
Senki nem meri hangosan kimondani, csak suttogás mindenfelé: itt a Vég!
Az emberek megveszkedetten rettegnek.
Te is rettegsz!
Urambocsá' én is!
Elérkezett a Jóslat szerinti Ítélet Napja.
Angyalok szállnak alá az égből, felnyílnak a mélységes sötét sírok.
Rettenetes vég közeleg
- Érdekel? Olcsón megszámítom. - Á, nem.
Igazi ezüst.
Túl drága lenne nekem.
Elnézést, nem láttad a feleségem?
- Eltűnt? - Azt mondják, megszökött.
- Megszökött? - Egy színésszel.
Ha ilyen csapnivaló az ízlése, hadd menjen!
Talán igazad van.
Meg akartam ölni a szjháját.
Megölni a szajhát, milyen érdekes... Ohó, gyilkosság? Az más.
És a színészt is, vele együtt.
A színészt? Milyen színészt?
Akivel megszökött.
Ugye neked nehéz a felfogásod?
Ó, a színész!
Hisz úgyis túl sok van belőlük.
Csak öld meg nyugodtan.
Éppen hazudtál a kovácsnak.
Én? Hazudtam?
Te is közülük való vagy, és a cimborád lépett meg a feleségével!
Te is színész vagy?
Én szinész? Na jó lenne... hehe. .
Logikus lenne téged is megölni.
Viccelsz, ugye?
Elsápadtál, nemdebár? Rossz a lelkiismereted?
Mulatságos vagy.
Nem gondolod, hogy mulatságos? Ó, szóval nem.
Lehet, hogy csak megbélyegzünk ezzel a késsel itt.
Mit tettél a feleségemmel?
Csak nem akartok bántani?
Ha megbántottam valakit, inkább elmegyek.
Kelj fel és beszélj hangosabban!
Állj fejre, színész!
Mit tettél a feleségemmel?
Gyerünk, táncolj!
Nem akarok. Nem tudok.
- Játssz medvét! - Nem tudok medvét játszani.
Majd meglátjuk, tudsz-e.
Még egyszer! Jó medve.
Nem tudom folytatni.
Emlékszel, mit mondtam?
Mindig megtartom a szavam.
Mi a neve?
Michael.
Mennyi idős?
Több, mint egy éves.
- Elég nagy a korához képest. - Úgy gondolja? Meglehet.
- Láttam ma az előadást. - Nem tetszett magának?
Maga kencék nélkül csinosabb,
és ez a ruha is jobban áll magának.
Óh, köszönöm. Nehéz idők jönnek. A rendező cserbenhagyott minket.
A férje?
Jonas? nem. Az én férjem a másik, Joseph.
Úgyhogy megint kettesben maradtunk, ez kevés a színjátszáshoz ezért
újra mutatványosok leszünk.
Mutatványokkal is foglalkoznak?
Meghiszem azt! Joseph ügyes zsonglőr.
Michael légtornász lesz?
Joseph azt szeretné.
Maga nem?
Szeretném, ha lovag lenne.
Az sem valami vidám szakma.
- Nem, nem tűnik boldognak. - Nem.
Fáradt?
- Miért? - Unalmas társaságban vagyok.
- A fegyverhordozóra gondol? - Nem, nem rá.
- Akkor kire? - Magamra.
Ó, értem.
Tényleg?
Igen, nagyon is.
Miért gyötrik folyton magukat az emberek?
Joseph! Mi történt? Merre jártál?
Gyere, ülj le. Hol voltál?
Hadd nézzelek.
A kocsmában ittál.
Egy cseppet sem!
Ott ültél, és az angyalaiddal dicsekedtél.
Egy szót sem szóltam az angyalokról.
Akkor megint a bolondoztál adtad.
Mindig felbosszantod az embereket.
Nézd, mit hoztam neked!
Ó, nem kellett volna!
Mindegy, hoztam.
Jaj, hogy összevertek!
Miért nem ütöttél vissza?
Dühös lettem,
pedig sohasem szoktam.
Olyan dühös lettem, hogy ordítottam, mint egy oroszlán.
Megijedtek?
Nem, csak nevettek.
Ugye milyen finom illata van??
És olyan nagy, ugye?
Igazi légtornász teste van.
Nemes Lovag, ez itt a férjem, Joseph.
- Adjon Isten. - Adjon Isten.
Épp azt mondtam, gyönyörű fia van.
Igen, gyönyörű.
- Van valami, amivel megkínálhatnánk a vendégünket? - Köszönöm, de nem kérek semmit.
- Mindjárt hozok gyümölcsöt és tejet. - Szamóca és friss tej.
Megtisztelne minket, ha megosztaná velünk szerény étkünket.
Üljönek le, azonnal hozom.
Kérem!
- És merre készülődnek tovább? - Az Elsinore-i Játékokra igyekszünk.
- Azt tanácsolom, ne menjenek arra. - Miért? Mért ne mennénk oda?
A pestis délen jobban dühöng.
Naponta ezrek és ezrek halnak meg.
Hát igen, ha nem esik, zuhog.
Jöjjenek velem át az erdőn.
A kastélyomban bizonságban lennének.
A szamócákat a hegyoldalban szedtem.
Még sosem láttam ekkorákat, szagolja csak meg!
Jó étvágyat, uram!
Hálás köszönetem.
Gondolkodnom kell a javaslatán.
Jó lenne, ha lenne társaságunk.
Az erdő tele van rablókkal és gonosz lelkekkel.
Igen, de átgondolnám mégis.
Most én vagyok felelős a társulatért.
Akárhogy is nézzük, én lettem az igazgató.
"Akárhogy is nézzük, én lettem az igazgató. "
- Megkinálhatom magukat szamócával? - Ez az ember megmentette az életemet.
Üljön közénk!
Megtisztelés ez a lovag fegyverhordozójának.
Ó, mily szép is néha.
Egy kis időre.
Nem; mindig. Egyik nap olyan, mint a másik.
Ez nem különös, ugye?
A nyár jobb, mint a tél, mert nem fázunk.
De a legjobb a tavasz.
Írtam egy dalt a tavaszról.
Szeretnék hallani?
Nyughass! Lehet, hogy a vendégünket nem érdekli a dal.
- Ó, dehogynem. Jómagam is írok dalokat. - Na látod!
Ez a dal egy hatalmas halról szól. Ezt még nem hallották.
Sőt mi több, nem is fogjátok hallani. Néhányan nem értékelik a művészetet,
úgyhogy nem untatlak benneteket. Érzékeny ember vagyok.
Annyit aggodalmaskodunk...
Jobb párosan élni. Magának nincs senkije?
- De volt. - És most?
Nem tudom.
Mily fennkölt! A szerelme volt?
Fiatal házasok voltunk. Játszottunk és nevettünk.
Dalokat írtam a szeméről.
Vadászgattunk, táncoltunk, a ház élettel volt teli.
Kér még szamócát?
Hinni szenvedés.
olyan, mintha olyasvalakit szeretnénk
a sötétben, aki sosem válaszol.
Mily távol áll ez most a valóságtól most, hogy maguk közt vagyok.
Most semmit sem jelent számomra.
Most már nem is annyira fennkölt.
Emlékezni fogok a béke eme percére,
a szamócára, a tejescsöbörre,
az arcukra a homályban.
Michael alszik, Joseph a lantjával.
Emlékezni fogok az itt elhangzott szavakra,
és úgy vigyázok erre az emlékre,
mint e tálra amelyből a tejet iszom.
És ez jel lesz nékem,
ami elégedettséggel tölt el.
Vártalak.
Bocsáss meg. Feltartottak.
Mivel elárultam a stratégiámat, viszavonulok.
Rajtad a sor.
Minek örülsz ennyire?
Ez az én titkom.
Ahogy kívánod.
Leütöm a huszárodat.
Ahogy tervezted.
Átvertél?
Beleestél a csapdába! Sakk!
Miért nevetsz?
Ne foglalkozz vele. Mentsd a királyodat!
Nagyon biztos vagy magadban.
Szórakoztat a játékunk.
Te lépsz. Sietek.
Tudom, sok a tennivalód a pestis miatt
de a játékunkat folytatni kell.
Elkíséred Josephet és családját az éjjel?
Miért kérded?
Csak úgy.
Láttad Jönst? Indulnunk kell.
Azt hiszem, odabent van.
Nicsak, nicsak a bősz kovács!
Egyedül ül és sír?
Nyávog, mint egy kölyökmacska.
- Még mindig a feleséged? - Igen, nem találom.
Pokol az élet asszonnyal és pokol nélküle.
Jobb megölni, míg tart a nász.
Zsörtölődés és disznók moslékja.
A kisbabák bepisilnak.
Karmolások és verekedések.
Az anyósnak meg egy boszorkány.
És amikor ágyba fekszel...
Egy új dal.
Könnyek és sírás.
- "Miért nem csókolsz?" - "Miért nem énekelsz?"
"Már nem szeretsz!"
"Észre sem vetted az új ruhámat!"
- "Mindig csak horkolsz!" - "Jaj, ezer pokol!"
Ó, a pokolba! És most elment. Csakhogy megszabadultál!
A fogómmal tépem ki az orruk!
Az üllőn töröm szét a csontjaikat!
Nna tessék, már megint csak bőgsz.
Talán mert szeretem!
Talán! Ide figyelj, te anyaszomorító!
A szerelem nem más, mint gerjedelem, átok, kín, csalás és hazugság.
Mindegy... a fájdalom marad.
A szerelem a legfeketébb pestis.
Általában azonban nem halálos, mert hamar elmúlik.
Nem, az enyém nem múlik el.
Dehogynem!
Csak a bolondok halnak bele.
Mivel semmi sem tökéletes ezen a földön,
a szerelem a maga tökéletlenségében tökéletes.
Te oly szerencsés vagy.
Hiszel a saját ostoba fecsegésedben.
Ostoba fecsegés? Ki mondta, hogy hiszek benne?
De fogadd meg tanácsom. Én tanult ember vagyok.
Jons, hozzátok szegődhetnék? Esedezve kérlek.
Otthon úgyis csak nevetség és gúnyolódás a részem.
Egész addig, míg nem zokogsz. Ha igen, itthagyunk.
Testvér!
Nézd, Jons! Küzdeni akar.
- Már megint sír. - Sajnálom, ha fájdalmat okoztam.
Én már csak ilyen hirtelen haragú vagyok.
Hadd öleljelek meg!
Talán később. Sietünk.
Ki az ott? Csak nem a drágalátos feleségem?
Mégpedig az alávaló színésszel!
Nézd már aljas pojácája!
Nini, a koszos kovács,
aki a gyönyörű Kunigundát zaklatta.
Minek nevezted?
Kunigunda! Süket vagy?
De őt Lisának hívják. Lotyó Lisa. Mocskos Lisa.
Mennyire közönséges!
De ezt bizonyára már tudod. Még különb nevet is találhatsz neki, mocskos lator!
Micsoda állat!
Rühes kurafi! A helyedben meghúznám magam a tetves bőrödben,
és annyira szégyellném magam, hogy a föld alá bújnék,
hogy el ne tapossanak, mint egy férget.
Vigyázz, te pomádés...
Kis szaros!
Lekenek egy akkorát, te kis szaros!
hogy talicskán visznek haza.
aztán zsonglőrködhetsz
az ördög beleivel!
Bravó, Plog!
Vigyázz, mert a végén még felmetszem a hasad!
Vigyázz, mert a végén még átalakítom a pofalemezedet,
aztán nem játszol többet sem töröknek, sem kannibálnak!
Mit röhögsz? Komolyan beszélt.
Délen él egy állat, amelyet majomnak hívnak.
- Na és? - Semmi.
Plog, édes kicsi Plogom!
Kedves Plog, bocsáss meg!
Figyelj, a nő mindjárt bőgni kezd.
Oly szörnyű!
Becsapott enegm!
Izé... figyelj, Kunigunda én csak...
Most jön a kedvenc étel beígérése!
Kis Plogom, ha hazaértünk, főzök neked húsgombóckákat.
Ám legyen... De előbb végzek vele.
Ez az, öld csak meg! Már nem szeretem.
Ó, Uram, minek teremtettél nőt?
Csak állszakáll és műfogsor,
mindenestől hamis.
Öld meg.
Ha azt hiszed, védekezni fogok, tévedsz.
Ölj meg. Megköszönném!
Mit mondtál?
A színész az érzelmekkel játszik. Felerészt ez sikerének titka.
Ne állj ott és bámulj!
Ha nem harcol velem, nem ölhetem meg.
Legalább fel kell bosszantania.
Szívembe mártom eme tőrt,
és létem puszta hullává nemesül.
Várj! Nem akarok bajt.
Megbocsátok, Kunigunda.
Isten hozzád, barátom.
Imádkozzatok a lelkemért.
Ó, istenem, istenem, én nem ezt akartam.
Ó, istenem, már kezdtem megkedvelni.
Meghalt. Ő a leghalottabb színész, akit valaha is láttam.
Nos, ő akarta, nyugodjon békében
Neked nincsenek érzéseid?
Végre visszakaptad a te Kicsi Lisádat.
Boldog vagy?
Jons, az élet közted és köztem...
Igen. De most ne gondolj erre.
Hatalmas ez az összevisszaság...
Jól játszottam a szerepem.
Most találni kell egy fát, amely megvéd
a medvéktől, farkasoktól és szellemektől.
Holnap megkeresem Josephet és Maria-t,
és elmegyünk a Szentek Ünnepére.
Úgy csicsergek majd, mint egy kismadár.
Munkások az erdőben!
Az én fám!
Hé, te ocsmány ábrázatú csirkefogó, mit művelsz?
Legalább válaszolhatnál. Ki vagy?
Kivágom a fádat. Az időd lejárt.
Nem vághatod ki. Erre nincs időm.
Nincs időd?
Nincs. Előadásom lesz.
Haláleset miatt elmarad.
- És a szerződés? - Érvénytelen.
A családom... ?
Szégyelld magad, Skat!
Igen, szégyellem.
A színészekkel nem lehet kivételt tenni?
A te esetedben nem.
Semmi kibúvó?
Míly hatalmas a hold.
Végre látjuk az utat.
Nem tetszik nekem a hold ma éjjel.
Oly mozdulatlanok a fák.
Persze, mert nem fúj a szél.
Arra gondol, hogy szokatlanul csendesek.
Egy árva hang sem hallatszik.
- Legalább egy rókát hallanánk. - Vagy egy baglyot.
Vagy egy emberi hangot
a sajátunkon kívül.
Hová visz utatok?
- A máglyához. - Ó, igen, egy boszorkány.
Miért éjszaka égetitek el, amikor az emberek szórakozásra vágynak?
Hallgass, az Isten szerelmére!
Megszállta a Gonosz.
Akkor ti nyolcan nagyon bátrak vagytok.
Megfizetnek bennünket. Önként jelentkeztünk.
Hé, hallasz engem?
Azt mondják, az Ördöggel paktálsz.
Miért kérded?
Személyes okom van rá.
Én is szeretnék találkozni vele.
Miért?
Istenről szeretném kérdeni.
Ő biztos tudja.
Bármikor láthatod.
Hogyan?
Ha úgy teszel, ahogy mondom.
Nézz a szemembe.
Nos, látod már?
Rettegést látok.
Semmi mást.
Semmit? Senkit?
Nem.
Nincs mögötted?
Nincs ott senki.
Velem van mindenhol.
Ha kitárom a kezem, érzem őt.
Most is.
A tűz nem tesz bennem kárt.
- Ezt mondta? - Tudom.
- Ezt mondta? - Tudom. Tudom.
Neked is látnod kell.
A papok és a katonák is látják.
Nem mernek megérinteni.
Miért törtétek el a kezét?
- Nem mi voltunk. - Akkor ki?
Kérdezd azt a barátot.
Mit tettél azzal a lánnyal?
Soha nem hagyod abba a kérdezősködést?
Nem. Soha.
De nem kapsz feleletet.
Azon gondolkodtam, meg lehetne ölni a katonákat.
De már most is majdnem halott.
Mondtam, hogy légy óvatos. Ne menj a közelébe.
Ez enyhíti a fájdalmat.
Mit látott a szemében?
- Most már nincs fájdalma. - Nem válaszolt kérdésemre.
Ki viseli gondját ennek a gyermeknek?
Az angyalok? Isten? A Sátán? A hiábavalóság?
- Nem, a hiábavalóság, uram! - Az lehetetlen.
Nézzen a szemébe.
Az ő szegény elméje most fedezi fel.
Hiábavalóság!
Nem.
Nincs segítség.
Látjuk, amit ő lát, és az ő félelme a mi félelmünk.
Szegény gyermek!
Nem tűrhetem!
Oly édesen énekel Krisztusról...
hogy a mennyekben örvendeznek...
Nemsokára pirkad,
de fullasztó a hőség.
Annyira félek.
Mindannyian úgy érezzük, valami történni fog velünk,
de nem tudjuk, mi.
Talán az Utolsó Ítélet.
Utolsó Ítélet.
Vizet, vizet adjanak!
Pestises vagyok.
Maradj a fa másik oldalán. Semmit nem tehetünk érted.
Félek a haláltól.
Nem akarok meghalni!
Könyörüljetek rajtam!
Szólajatok hozzám!
Hasztalan, teljesen hasztalan.
Nem lehet segíteni rajta. Tudom!
Meg fogok halni.
Mi lesz velem?
Könyörüljetek rajtam!
Nincs menekvés?
Hasztalan.
Teljesen hasztalan!
Segítsetek!
Hallod? Vigasztallak.
Befejezzük a játékot?
Te lépsz!
Leütöm a vezéredet.
Nem láttam.
Mária... Valami szörnyűséget látok.
- Mit látsz? - Valamit, amit alig tudok elmondani.
A lovag ott sakkozik.
Látom. Na és?
Nem látod, kivel?
De hisz egyedül van. Ne ijesztgess.
- Nem, nem, nem. Nincs egyedül. - Akkor ki az?
A Halál. A Halállal sakkozik.
Ne mondd!
- Meneküljünk! - Nélküle egy lépést sem!
Olyan mélyen elmerültek a játékban, észre sem vennék.
Te jössz, Antonius Block.
Vagy már elvesztetted érdeklődéset a Játék iránt?
Elvesztettem volna? Ellenkezőleg!
Úgy tűnik, aggodalmaskodsz!
Tán titkolsz valamit?
Semmi nem kerüli el a figyelmedet.
Semmi nem kerüli el a figyelmemet.
SEMMI és SENKI nem kerülhet el.
Aggódom, valóban.
Félsz.
Elfelejtettem, hol álltak a bábuk.
Én azonban nem.
Nem szállhatsz ki ily könnyen!
- Ó, de érdekes. - Mit látsz?
Mattot kapsz a következő lépésben.
Valóban.
Jutottál valamire a haladék ideje alatt?
Igen, jutottam.
Ez örömmel tölt el.
Ha legközelebb találkozunk,
üt az órád és a barátaid órája.
Te pedig felfeded a titkaid.
Nincsenek titkaim.
Eszerint semmit sem tudsz?
Tudás fölött nem rendelkezem.
Micsoda különös fény!
A zivatar az.
Nem. Ez valami félelmetes.
Hallod az üvöltést?
Csak az eső az.
Nem. Meglátott minket.
És most üldöz minket.
Befelé, Maria! Gyorsan! Itt a vihar!
Az Ítélet Angyala elszáguld mellettünk,
és milyen hatalmas!
Milyen hideg van!
Hallottam, hogy jössz,
úgyhogy vártalak.
A többiek elmenekültek a pestis elől.
Nem ismersz meg?
Te is megváltoztál.
Már látom... te vagy az.
Mélyen, a szemedben elrejtve
ott a fiú, aki oly rég elment itthonról.
Most már vége, és fáradt vagyok.
Sajnálod, hogy elmentél?
Nem. De hosszú volt az út. És egy kissé megfáradam.
Látom.
Azok ott a barátaim.
Hívd be őket. Készítek valamit.
És mikor a Bárány felnyitotta a hetedik pecsétet,
lőn nagy csendesség a mennyben,
mintegy fél óráig.
És látám azt a hét angyalt, aki az Isten előtt álla;
és adaték nékik hét trombita.
És a hét angyal, akinél a hét trombita vala, készüle a trombitáláshoz.
Az első angyal azért trombitála,
és lőn jégeső és tűz, vérrel elegy,
és vetteték a földre:
és a földnek harmadrésze megége, és az élőfáknak harmadrésze megége,
és minden zöldellő fű megége.
A második angyal is trombitált,
és mint egy tűzzel égő nagy hegy
vetteték a tengerbe;
és a tengernek harmadrésze vérré lőn.
Volt ott valaki?
Nem, uram. Senkit sem láttam.
A harmadik angyal is trombitált,
és leesék az égről egy nagy csillag,
égve, mint egy fáklya,
A csillagnak neve pedig üröm.
Jó reggelt, nemes uram.
Karin a nevem, a lovag felesége.
Légy üdvözölve a házamban.
Én egy kovács vagyok,
méghozzá nem is rossz.
Lisa, a feleségem.
Hajts fejet a nemes úr előtt, Lisa.
Kissé nehéz vele bánni.
De nem veszekszünk többet, mint bárki más.
A sötétségből hozzád fohászkodunk, ó Uram!
Ó, Uram, könyörülj rajtunk!
Kicsik vagyunk és félünk, és minden tudásnak híján vagyunk.
Azt mondod, a sötétben is jelen vagy,
de ott senki sincs, aki meghallgatná könyörgésünk.
Saját közönyödben tükröződsz vissza.
Istenem, aki valahol vagy, aki kell, hogy létezz,
kegyelmezz nekünk!
Megszabadíthattalak volna attól, hogy aggódj az örökkévalóság miatt,
de már túl késő.
De most, mindennek végén, érzem a diadalt: életben maradni!
Csitt, csitt!
Csöndben maradok, de csak a kérésedre.
Bevégeztetett.
Maria! Látom őket, Maria! Látom őket... !
Ott fenn, a viharos égen.
Mind ott vannak!
A kovács és Lisa, a lovag,
Raval, Jons, és Skat.
És a szigorú Mester, a Halál kényszeríti őket, hogy táncoljanak.
Azt akarja, hogy fogják meg egymás kezét,
és hosszú sorban járják a táncot.
Az élén járja a szigorú Mester
a kaszájával és a homokórával.
De a Balga leghátul kullog a lanttal.
Távolodnak a hajnaltól
egy fennkölt tánccal,
és sötét földeken folytatják,
míg az eső megtisztítja orcájukat.
könnyeik keserű sójától.
Te és a te látomásaid!!